Kom igen, Sookie!
Sookie. Sookie...
Drick, Sookie! Kom igen!
- Förlåt, jag borde ha förhindrat det! - Varför gjorde du inget?
Håll käften för fan, varulv!
Kom igen, drick! Sookie...
- Hon dricker inte. - Nej.
- Har hon ens nån puls? - Den är svag.
- Kan vi inte göra nåt annat? - Vi kan be.
En varulv och en vampyr... Vem kommer att lyssna?
Det vet jag inte.
- Han dödade Beverleen! - Vilken jävel!
- Varför i helvete tog du hit honom? - Han styrs av mig nu.
- Säg som det är, blonde man. - Jag är din.
- Så jävla coolt! - Tvätta ansiktet.
- Jag erbjöd fred. Varför sa du nej? - Håll varandra i händerna!
Vi måste skydda oss med en ritual mot vampyrerna, så vi är trygga här.
Håll varandra i händerna, sa jag!
Alla här är nog eniga om att ingen vill vara med på det här.
- Är alla eniga med henne? - Jag är det, i alla fall.
Men inte jag. Jag är glad som attan numera att jag är med.
- Duktigt, Roy! - Tack, Antonia.
Vill nån annan säga nåt?
Den här satt på en lyktstolpe utanför.
I morgon kväll ska vi gå dit och den blonde mannen ska följa med.
Så att hela världen får se vad vampyrer kan åstadkomma...
Och vad vi kan göra mot dem.
- Marnie... - Jag heter Antonia!
- Herre Jesus. - Snälla du...
Jag vädjar till dig, jag har barn.
- Ingen får gå! - Vad händer då?
Försök, du. Då får du se.
Sookie.
Du överlevde.
Var är Eric?
- Sookie, du blev beskjuten. - Var är han?
De letar efter honom. Nu mår du bättre, så jag ska leta själv.
Är det bara jag som tycker att det här är skitknäppt? - Du dog nästan!
- Det var de jävla huggkäftarna, igen! - Varje minut vi inte söker honom...
Nu går jag härifrån. Jag går.
Bill. Tack för blodet.
Ingen orsak.
Har hon äntligen somnat nu?
Gå du, Sam. Det är inte ditt problem.
- Jag kanske vill ha det problemet. - Ingen vill ha problemet Marcus.
Var det därför Emma inte somnade? Är hon rädd att han ska komma tillbaka?
Är du rädd för det? Jag tänker inte gå.
Det blir värre för alla om han kommer när du är kvar.
- Då sticker vi. - Nej.
Jag försöker lära Emma att inte fly från problemen.
Jag menade bara att vi tre kan åka och tälta.
Vi kan ge oss ut i naturen, det är raka motsatsen till att fly.
- Nej, jag vill inte väcka Emma. - Bär henne till bilen.
Hon kommer att vakna till en frukost vid lägerelden.
Var bara lugn, jag äger faktiskt flera tält.
- Jaså? - Ja, jag är en bra snubbe.
Okej.
Så då gick jag hem till Jason.
Kanske han kunde förstå hur jag har det.
Men han körde också ut mig. Det var mitt livs värsta dag!
Jag önskar att jag vore död! Fast jag är ju död och det kvittar.
Ibland har jag faktiskt velat ta en paus i karriären och bli skapare.
Men de här timmarna med dig har utplånat min tveksamhet för evigt.
- Du är inte alls så där på tv. - Tack.
- Nan. - Det var bäst att jag gömde mig här.
Toleransfestivalen börjar ju så tidigt i morgon kväll.
Och jag såg dig på nyheterna. Du var bra, du var i händelsernas centrum.
Och vad är det som händer förresten, min kung?
Vad är det du har sabbat nu?
Jag vågar knappt fråga, men för att undvika överraskningar...
- Behöver jag veta nåt mer? - Bara att Northman är borta.
Va?! Hur gick det till? Du skulle ju visa honom den sanna döden.
- Jag ändrade mig. - Vilken beslutsam ledare du är...
Vi får ställa in i morgon.
- Eric kanske styrs av Antonia nu. - Vi ska inte ställa in!
Varför är festivalen så viktig att du kan sätta liv på spel...
- Det finns celler inom... - Vadå? Vampyrförbundet, Överheten?
Just nu står folk från CNN, VTV, Fox News-
- och bloggare från hela landet och väntar utanför hotellet.
- Vad ska jag säga till dem? - Skyll på häxorna.
- Sånt har skett i Amerika förr. - Jag trodde att det var omöjligt.
Men du får mig att längta efter drottning Sophie-Ann.
- Vad fan, Bill? Hur kunde du? - Det var ditt fel!
- Jag har inget ansvar för... - Och där har vi problemet!
Alla ser klart, utom du. Du är blind för allt utom för rubriker!
- Våga bara upprepa det, när jag... - Jag har sagt det hela tiden!
Använd fler vakter, om det är nödvändigt.
Men Toleransfestivalen i morgon ska äga rum som planerat.
Och inför kamerorna ska du se jävligt festsugen och tolerant ut!
Har du förstått?
Fullkomligt.
Nu är vi hemma, lillen.
Nu är vi hemma, lillpojken. Nu är vi hemma...
- Lafayette? - Ut ur mitt hus. Ut ur mitt hus!
Det här är inte ditt hus! Barnet är inte heller ditt.
- Det är mitt barn. Ut härifrån! - Vad i helvete, Lafayette?!
Du är mitt barn...
- Det var säkert pappan som tog honom! - Arlene?
Är det inte pappan som står där?
Varför ser du oss som brottslingar? Vi har inte tagit vårt eget barn!
Jag försöker bara begripa det här, annars kan vi inte leta.
Hörde du, Terry? Vilka amatörer! Vi får leta själva!
- Kan han vara här? - Sluta rota nu!
- De jävlarna tog mitt vapen! - De tog min son.
- Sheriff Jason Stackhouse. - J, det är jag.
Lafayette gick från mitt hus nyss med Arlenes barn, en docka och en pistol.
- Hoyt vet var lillen är. - Jag visste att han var knasig.
Vi hade en sån i min pluton som var stor och knäpp...
- Lafayette sköt honom nästan. - Med min pistol?!
Och han sprang utan byxor, sa Hoyt. Vi måste fixa byxor.
- Det hinner vi inte! - Jag vill då inte se skiten.
- Jag följer med dig. - Nej! Absolut inte.
Terry. - Arlene?
- Det är mitt barn. - Vårt barn...
Vad...? Det är ju dag nu.
- Sookie. - Bill?
- Vad gör du här? - Fråga Sookie. Det är hennes dröm.
- Sookie? - Jag vet ingenting.
Det gör du visst. Berätta att du aldrig har slutat älska mig.
- Är det sant? - Va?! Kan alla höra alla nu?
- Är det sant? - Ja, men det är inte mitt fel.
- Han gav mig sitt blod. - Och vem gav dig hans?
- Sookie är min! - Sluta, Eric!
- Skitsnack, hon är min! - Ni får inte slåss om mig, killar!
- Jag är tio gånger äldre än du. - Och jag älskar henne 20 gånger mer.
Sluta nu, för tusan!
Tack.
Det här är min dröm, så nu får ni båda vara tysta och lyssna på mig.
Vad väntar ni på?
Masa er in i vardagsrummet. Vi måste faktiskt prata.
"Sam. Jag kom för att säga hej då, men du var inte här."
"Så nu skriver jag i stället."
"Jag strulade till det"...
- Är Sam Merlotte här? - Vem är det som frågar?
- Marcus. - Och mer?
- Han vet vem jag är. - Nej, Marcus "Han-vet-vem-jag-är".
- Vem är du? - Hans bror.
Det var som fan! Hamnskiftaren har visst en brorsa.
Ja, då så. Ge honom det här.
Jag väntar på honom i kväll. Säg åt honom att komma.
- Annars får han större jävla problem. - Det ska jag göra.
- Är gärningsmannen kvar där inne? - Ja.
- Har ni brallor till mig? - Ja, Andy har dem.
- Brallorna! - Jag glömde.
- Du skulle ju hämta dem. - Ursäkta, men det gäller en släkting!
- Akta dig. - Lafayette!
Är du därinne, Lafayette? - Jädrar också...
- Sheriff Bellefleur här. - Du låter som en vit man!
- Du vet ju att jag är vit. - Jag öppnar inte för nån vit man!
Öppna din rasist, annars öppnar jag åt dig!
- Andy...? - Hör du mig?
- Riktlinjerna rekommenderar lugn. - Åt helvete med det!
Lugnet försvann när transan bröt sig in hos mig!
Lafayette Reynolds. Jag företräder Louisiana och självaste jädra Jesus:
Nu jävlar!
Tänk inte ens tanken, Lafayette. Du får inte skjuta.
- Släpp vapnet. Ge mig barnet. - Ut ur mitt hus!
Jävla skit!
Herrejävlar!
- Fan, också. Hur gick det? - Hur kunde du, Stackhouse?
Skulle jag skjuta honom när han höll i barnet?
- Vad gör ni här? Ni fick inte komma! - Stick! Jag har många kulor!
- Varför gör du så här, Lafayette? - Jag heter Mavis.
- Han har blivit knäpp. - Jag går in.
Det får du inte!
- Vad i helvete...?! - Vi sköter det här.
- Släpp mig! Jag vill gå in! - Du ska ingenstans.
Du är bara avundsjuk på min fru och mitt barn, men du är helt ensam!
Hur har du blivit så jävla stark?
Kom hit, kaninen!
Hon verkar ha glömt allt jobbigt från i går.
- Måste jag säga det högt, Sam? - Ja, jag är en svag man.
Du hade rätt. Det här var en jättebra idé. Du är bäst.
Vi hade en kanin i skolan. Den fick man hålla i.
Men naturkaninerna springer bara i väg.
För de är smarta och vill röra sig. Skolkaniner är tjocka och lata.
- Vi säger inte "tjock". - Förlåt.
Hoppas att jag blir en hamnskiftare i stället för varulv.
Varför tänker du så?
För om jag är hamnskiftare kan jag bli en kanin och klappa mig själv.
Du kommer att bli det du är ämnad att bli och du är perfekt.
Du är så allvarlig, jag vill bara klappa en kanin.
- Jag ska fånga den där kaninen. - J.
Alldeles strax. - Kom, lilla gubben...
- Han är så gullig! - Javisst.
Jag kunde drömma om att simma med delfiner, äta paj och förbli smal.
Men här är jag med er två. Det måste betyda nåt.
Jag är rädd för att fråga vad det betyder.
- Jag är nog kär i er båda två. - Nej, du är inte sån.
Jag har alltid varit en blyg, duktig liten flicka-
- som inte vågar tänka nytt, särskilt inte när det gäller kärlek och sex.
Men från och med nu tänker jag glömma den där lilla flickan.
- Vad föreslår du? - Att jag kan älska er båda två.
Att jag inte måste tillhöra nån.
Jag föreslår att ni två...blir mina.
Jag är kungen av Louisiana. Jag tänker inte dela.
Ni är faktiskt vampyrer. Ska ni vara präktiga nu?
Och det här är dubbelmoral.
Två kvinnor och en karl får hålla på, även om de knappt känner varandra.
Men om en kvinna vill förföra två män-
- som hon är störtförälskad i, då börjar alla tveka.
Det jag säger, är att jag älskar er. Båda två.
Och jag ber er att älska mig tillbaka, tillsammans.
Det är båda som gäller, eller ingen alls.
Ni får säga ja eller nej.
En droppe i taget, okej? Det här är nåt helt annat.
Har du druckit färsk V-dricka? Tryckt dig mot en kall vampyr och sugit?
- Nej, för i helvete. - Men det har jag. Så inget mesande!
Bara andas nu.
Det är inte på riktigt. Det går över.
- Du får leda jobbet nu. - Ditt första vettiga beslut i dag.
- Vad i helvete gör du här?! - Det var jag som ringde honom.
- Varför gör han så här? - Ingen aning.
Du, kom hit!
Jag har en hypotes. När ni två klär ut er-
- vill Lafayette vara en kvinna som heter Mavis då?
Jag tänker glömma att du sa så. Nu går jag in.
- Det är emot riktlinjerna! - Tänker du skjuta mig?
Vi går i echelonformation. Om jag kommer in från flanken...
Jag är sjuksköterska, så jag fattar inte det där. Men jag går ensam.
- Men om jag går in... - Nej! Stanna kvar, låt honom gå in.
- Herre jävlar! - Han är bara sjuksköterska.
- Lafayette? - Vem har du med dig?
- Vad heter du? Heter du Mavis? - Vad vill du?
Jag vill bara hjälpa dig. Och det kan jag nog.
- Jag är en brujo. Jag kan magi. - Jag har all magi jag behöver.
- Beklagar, men han är inte ditt barn. - Lögnare! Vill du stjäla mitt barn?
Hon som gråter där ute är mamman. Du bröt dig in och stal honom!
- Jag skulle aldrig stjäla ett barn! - Jag vet det.
Jag tror att du råkat ut för nåt, nåt som du inte försonats med.
- Vad det än var, tar det död på dig. - Är jag död?
Nej, men din ande ville tillbaka. Och eftersom min pojkvän är medium...
- ...så du tog över hans kropp. - "Pojkvän"?
Nej! Hur kunde jag göra barnet med den här?
Det gjorde du inte.
Åh, min lilla pojke...
Är han död?
- Nej! - Jag är verkligen ledsen, Mavis.
Jag vill bara hålla honom. Bara en sista gång.
Kan du den sortens magi?
Vi kan försöka.
Men om ni hittar mr Northman, får kung Bill ringa mig eller nåt.
Hej, Sookie!
Hoppas att du gillar blommor.
Kom in.
Alcide var den första och enda man som jag älskat.
Om man inte räknar med Coot. Och det slipper jag gärna...
Så när jag såg Alcide med dig och hur öm han var mot dig...
Debbie. Jag fattar att man kan bli svartsjuk, men du försökte döda mig.
- Sånt glömmer man inte. - Det är inte det jag vill.
Jag vet att du har råkat illa ut och jag vill bara hjälpa dig.
- Sa Alcide att jag råkat illa ut? - Nej. Han hade ditt blod på sig.
- Hur visste du att blodet var mitt? - Jag kom ihåg lukten.
Jag vill inte bli din bästa vän. Det vore knäppt och jag är inte knäpp.
Men vi kan väl göra allt bättre, lite i taget?
- Säg inget! Jag vill lyssna. - Vadå?
"Jag älskar Alcide. Varför tror hon mig inte? Jag vill ju bara hjälpa."
- Okej. Jag tror dig. - Gör du?
- Ja. - Okej. Bra!
Alcide sa att du ser det som en förbannelse, att vara som du är.
Jag skulle gärna vilja veta vad folk tänker ibland.
Han älskar dig. Det gör han verkligen.
Tack.
Vill du hjälpa mig? För jag behöver verkligen hjälp.
Snälla, jag vill bara hålla honom en sista gång!
- Berätta det sista du minns. - Vi var utomhus och grälade.
Jag ville se mitt barn! Jag ville hålla honom, men det fick jag inte.
Jag följde efter honom in i huset. Varför får jag inte hålla honom?
Och sen sa han det...
"Det är för att jag redan har begravt honom, vännen."
Han hade redan begravt min pojke... Jag vill inte uppleva det här igen!
- Jag vill bara veta var mitt barn är. - Det är därför du måste göra det här.
Mr Virgil gick in i köket.
Han stod vid diskbänken. Han vägrade titta på mig.
Så jag ville tvinga honom att titta på mig!
- Sen var den inuti mig. - Vadå?
Kniven. Sen föll jag ihop, svävade uppåt och såg mig själv dö.
- Vad hände sen? - Han började gräva.
Jag stod inte ut längre, så jag gav mig av.
- Var grävde han? - Därute, under trädet.
- Skjut inte! Vi kommer ut. - Mikey...
- Skjut honom nu, Stackhouse! - Jag har inte ens nån pistol, Andy.
Jävla skit!
Här är han.
- Jag ber verkligen om förlåtelse. - Sånt händer.
- Vi älskar dig ändå, Lafayette. - Jag heter Mavis.
Min lilla pojke! Allt kommer att bli bra.
Vad säger du om att jag får stiga i graderna?
- Jag vill vara med. - Vad är det som förändrats sen sist?
- Ska jag vara ärlig eller fjäska? - Välj ärlighet, det varar längst.
- Det är viktigt för Debbie. - Var det allt?
Det som är viktigt för Debbie är viktigt för mig.
Jag menar allvar. Vad du än behöver, så ställer jag upp.
Vad kallas en kille som sätter sin kvinna högst?
- Vadå? - En man.
Skål för Shreveport.
- Vilka planer har du i kväll? - Inga alls.
Jag har ju pratat om min fru förut. Vi är separerade, vi hade det tufft.
- Nu vill nån hamnskiftare ta över. - Vilken skit...
Eller hur? Och den där snubben ska komma hit sen och snacka.
- Jag vill gärna att du är med då. - Jag vill inte spöa folk bara så där.
Det är inte det jag menar.
Jag vill bara kommunicera att jag kan skada honom om jag måste.
Du är ju lång och krallig-
- så han kanske hör på bättre om du står bakom mig.
Skål för att kommunicera grejer.
Jag är verkligen ledsen, Stackhouse.
Det struntar jag i, för jag har hört det där förr. Alltför ofta!
Tänd billyktorna i stället, för vi ser inte ett skit där nere.
- Jag har nog hittat nåt. - Vadå?
- Jag vet inte. - Kan det vara han?
Det är nog ni båda.
Nu är det dags. Du hittade honom och fick hålla honom.
- Nu vill jag ha tillbaka Lafayette. - Vart ska jag ta vägen?
Det får inte vi veta.
- Det var som fan! - Milde himmel... Ett mirakel!
Monsieur Lafayette.
- Tack för allting. - Ingen orsak, stumpan.
- Vi har stängt. - Jag vet vad ni kämpar emot.
Och vem ni kämpar emot.
Vi har stängt, sa jag.
Jag representerar Shreveports varulvar.
Vi vill också verka för ert högre syfte.
Berätta, min unga dam. Vad är det du erbjuder?
Stöd. Råstyrka.
- Vi hatar vampyrerna lika mycket. - Det tvivlar jag på.
- Eric! - Sookie.
- Kom, du måste härifrån! - Gå härifrån.
Hon styr dig. Vad vill hon tvinga dig att göra?
- Döda kungen. - Döda kungen? Bill?!
För i helvete, Sookie! Hur dum får man vara?
Jag vet inte mycket om varulvar, men de vill inte märkas.
- Varför träder ni fram nu? - Jag sa ju det.
Det är det där med ert högre syfte. Sookie Stackhouse!
- Telepaten? - Ja, hon hjälper vampyrer.
Jag tog med henne hit.
Tara! Skjut inte, vi kan ha nytta av henne.
- Okej. - Släpp pistolen!
- Skjut henne! - Ta det lugnt, Roy!
Att du kom hit var fan det dummaste hittills.
Lyssnar du ens på mig?
Alla är gisslan här. Bill är på hotell Dorcester. Angrip mig nu!
Nej, nej!
Förlåt, Antonia! Men hon angrep mig, alla såg det!
Jävla varulv!
- Debbie! - Skit också...
- Jag blev jätteorolig. - Shreveport, Dorcester. Nu!
- Mr Northman, dags att ge sig av. - Ja, Antonia.
- Roy, du får följa med. - Ja!
Och ni andra ska stanna här!
Jag vill inte vara med! Jag blev wiccan för att reta mina föräldrar.
Nu drar vi härifrån!
- Hur gick det? - Känn på porten!
Jag gör ju det!
Jag sätter mitt liv på spel i kväll, så att alla i vårt fina land-
- kan få se Shreveports stora maskerad med vampyrtöntar.
TOLERANS
Jag grundade Alliansen med levande döda, efter ett möte med en vampyr:
Min storasyster, Julie Watney.
När jag var tolv och hon var 19 år, försvann Julie.
Hon var borta. Tills för tre år sen, när vampyrer kom fram ur kistan.
Vår familj åt söndagsmiddag när det ringde på dörren.
Det var Julie som undrade om hon fick titta på medan vi åt.
- Är vi de enda vampyrerna här? - Ja, förutom hennes syster.
Hur kan man hedra de levande döda utan några levande döda?
- Som medborgarrättsmöten utan svarta. - Afroamerikaner, heter det.
Och mötena kanske inte hade blivit till rena blodbaden utan dem.
Men tack vare vampyrerna fick vi tillbaka Julie, ett rent mirakel.
Så ge en stor applåd till min syster och miraklet i vår familj:
Miss Julie Watney!
Flytta dig.
Ser du? Nu är allt som nytt.
Ja, bortsett från karmen och kulhålen och att allt är skitrörigt.
Var inte bitter! Hoyt, vi bevittnade ett mirakel i kväll.
- Är den här din? - Nej, den ska vara i monsterlådan.
- "Monsterlådan"? - Ja, med hennes grejer.
Hon är inget monster. Ibland funkar det inte, bara.
Jag gav henne mitt hjärta, min själ och mitt liv.
Och vad fick jag tillbaka? De här. Mer fick jag inte.
Ta monstrets CD, lägg den i monsterlådan och ge den till henne.
- Ska jag ge henne den? - Ja, kör förbi Bill på hemvägen.
Men allt det här angår inte mig. Så...
Du är min allra bästa vän. Så om det inte angår dig, vem angår det då?
Jag vill aldrig mer träffa henne.
Hallå där...
Har hon somnat redan?
- Vad vill du? - Jag heter Sam Merlotte.
- Är Marcus här? - Vi har väntat på dig.
Fint att du kom. Nate satte 50 dollar på att du skulle fega ur.
- Rätt dumt att satsa emot mig, Nate. - Det var väl det.
- Vad vill du? - Sluta knulla min fru!
- Hon är inte din fru längre. - Vi försöker lösa grejer!
Och man kan inte sluta knulla nån om man aldrig har börjat!
Att knulla nån annans fru är en sak.
- Men att ljuga om det... - Jag ljuger inte!
Jag har aldrig rört henne.
Men min bror, han har satt på henne rejält.
Och han sa att hon var jättefin.
- Skulle jag inte satsa emot dig? - Stoppa det här nu, Marcus!
- Marcus! Du lovade! - Men han var uppkäftig!
Titta på honom!
Herregud... Det där är inte Merlotte, det är hans bror.
Jävlar! Bär ut honom.
Kom igen, Debbie! Du är en elak varulv, men du kör som en tjej.
Dagens medier styrs av statistik.
Och tyvärr ligger såna som Russell Edgington bakom. Men fakta är fakta.
Trots att fakta sällan ryms. Så låt oss ta oss an några fakta.
Brott mot vampyrer har också gått ner med nästan 20 procent.
Ni fick mig. Jag ger upp.
Toppen!
Och jag har samma tro.
Jason.
- Var är vakterna? - På nåt hotell. Vad gör du här?
Den här lådan är till dig. Det är alla dina grejer.
Hoyt sa...att du skulle få tillbaka dem.
- Var det så han sa? - Det var väl ungefär så.
- Jessie, hur är det? - Det är bra.
Om du behöver prata nån gång...
Vill du komma in, kanske?
- Det är nog ingen bra idé. - Okej.
Så...
- Jag ska väl gå. - Okej.
Tack!
- Ska jag följa med dig in? - Nej. Åk hem till Alcide, du.
Nu kommer en av tidernas mest generösa välgörare i Louisiana.
Entreprenören och filantropen mr William Compton!
Kan du andas? Det kan inte jag.
Tack ska ni ha, mitt herrskap.
Vilken underbar kväll, för ett underbart gott syfte.
Men en sak är säker, vi har mycket kvar att göra.
Historien har visat-
- att krig kan engagera många fler än vad freden kan.
Att ett hatets budskap lättare kan förföra känsliga sinnen-
- än ett kärleksbudskap.
- Så vi måste vara vaksamma. - Bill!
- Sookie? - Men för i helvete...
De kommer, Bill! Spring!